Du vækkede mig ikke.
- Du sov. - Du vil ikke spise sammen med mig.
Jeg ville da ikke koge æg til dig, hvis jeg ikke kunne holde dig ud.
Te eller kaffe?
Er nogen pige blevet her længe nok til at finde ud af, hvad du tænker på?
- Hvad skal du lave i aften? - Jeg skal mødes med min datter.
Din datter? Hende har du holdt godt skjult.
Har jeg det?
Hun har været et år i udlandet.
Ville du have te?
Jeg skrider.
Hyg dig med din datter.
Må jeg se billetten?
Billetter?
NEUSTADT, VESTTYSKLAND 1958
Hallo, du der!
Løft fødderne.
Så, dreng.
Op med dig.
Det skal nok gå.
Sådan. Hvor bor du?
Det er lige deroppe. Jeg klarer mig nu. Tak.
Farvel.
Pas på dig selv.
Jeg er bekymret for ham. Han ser herrens ud.
Drengen vil ikke have læge.
- Jeg har ikke brug for en læge. - Udmærket.
Lad os nu ikke skændes om det.
- Sig mig. Hvor gammel er du nu? - Michael er femten.
Det er skarlagensfeber.
Han skal holde sengen i adskillige måneder. I fuld isolation.
Gå væk, Emily. Han smitter.
Emily.
Hvordan har du det?
Bedre.
Jeg glemte at sige...
- Da jeg var syg, hjalp en kvinde mig. - Hjalp hun dig?
Hun hjalp mig hjem.
Har du hendes adresse?
Hallo?
Ja?
Jeg kommer med blomster som tak.
Læg dem over i vasken.
Jeg ville være kommet før, men jeg har ligget i sengen.
- Har du det bedre? - Jo tak.
- Har du altid været svagelig? - Nej, jeg har aldrig været syg.
Det er ufattelig kedeligt. Der er ikke noget at lave.
Jeg gad ikke engang læse.
Nå, men tak endnu en gang.
Vent.
Jeg går med. Jeg skal på arbejde.
Vent ude i gangen, mens jeg klæder mig om.
Der står to spande til dernede. Du kan fylde dem og bære dem op.
Du ser latterlig ud. Se engang, dreng.
Du kan ikke gå hjem i den mundering.
Tag tøjet af, så fylder jeg badekarret.
Går du altid i bad med bukser på?
Kom nu. Jeg skal nok lade være at kigge.
Jeg henter et håndklæde.
Så var det derfor, du kom tilbage.
Hvor er du smuk.
Hvad snakker du om?
Se på mig, dreng.
Langsomt. Langsomt.
- Du har bragt din mor i forlegenhed. - Hvor tit skal jeg sige undskyld?
- Du gjorde hende bange. - Jeg for vild og blev forsinket.
Hvordan kan man fare vild i sin egen by?
Jeg ville til slottet, men endte på sportspladsen.
- Det er i hver sin ende. - Bland dig udenom.
- Han lyver. - Han lyver ikke.
Michael lyver aldrig.
- Far, jeg går i skole igen i morgen. - Lægen beder dig vente tre uger til.
- Jeg gør det alligevel. - Peter!
Sådan her?
Sådan, ja.
Nej, ikke så hurtigt.
Det gør ikke noget.
Gør det igen.
Hvad hedder du?
- Hvad? - Dit navn?
- Hvorfor vil du vide det? - Jeg har været her tre gange.
Jeg vil vide, hvad du hedder. Hvad galt er der i det?
Ingenting, dreng. Der er ikke noget galt i det.
- Jeg hedder Hanna. - Du så helt mistroisk ud.
- Hvad hedder du, dreng? - Michael.
Michael?
Jeg er altså sammen med en Michael.
Hanna!
Hemmeligholdelsens begreb er centralt i den vestlige litteratur.
Man kan sige, at hele idéen om karakter er defineret -
- af folk med bestemte oplysninger -
- som de af forskellige grunde -
- det være sig perverse så vel som ædle -
- er opsat på ikke at afsløre.
Du fortæller aldrig, hvad du har lært.
Lært?
I skolen.
Lærer I sprog?
Ja.
Hvad for sprog?
Latin.
Sig noget på latin.
Quo, quo, scelesti, ruitis? Aut cur dexteris aptantur enses conditi?
Det er Horats.
Det er vidunderligt.
Vil du have noget græsk?
Oi men ippeon stroton oi de pesdon. Ego de ken otto tis eratai.
- Det er smukt. - Hvor ved du det fra?
Hvordan kan du vide det, når du ikke aner, hvad det betyder?
- Hvad læser I i tysktimerne? - Vi læser et skuespil.
Af Gotthold Ephraim Lessing. Har du hørt om ham?
Skuespillet hedder "Emilia Galotti".
- Du kan læse det. - Jeg vil hellere høre på dig.
Godt.
"Første akt, første scene.
Et af prinsens gemakker. Prinsen:"
Jeg er ikke ret god.
Fortsæt.
"Beklagelser. Ikke andet end beklagelser.
For himlens skyld. Er livet ikke andet end arbejde?
Tænk, at der er nogen, der er misundelige på os."
Du er god til det, ikke?
God til hvad?
Til at læse op.
- Hvad er det, der er så morsomt? - Jeg troede ikke, jeg duede til noget.
Hvad laver du? Hvad går det ud på?
Hvorfor lader du, som om du ikke kender mig?
Det er dig, der ikke vil kendes ved mig. Hvorfor satte du dig i bivognen?
Hvad tror du, jeg lavede? Hvorfor tror du, jeg sad der?
Hvor skulle jeg vide det fra? Jeg har været på arbejde. Jeg skal i bad.
Jeg vil gerne være alene. Vil du ikke godt gå?
Jeg var ikke ude på at gøre dig vred.
Du magter ikke at gøre mig vred.
Du betyder ikke nok til at gøre mig vred.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Jeg har aldrig været sammen med en kvinde før.
Vi har været sammen i fire uger.
Jeg kan ikke leve uden dig.
Det kan jeg ikke. Bare tanken om det piner mig.
Jeg satte mig i bivognen, fordi jeg troede, du ville kysse mig.
Troede du, vi kunne elske i en sporvogn, dreng?
Er det rigtigt, hvad du sagde? At jeg ikke betyder noget for dig?
Kan du tilgive mig?
Elsker du mig?
- Har du en bog med? - Ja, det har jeg.
Jeg tog en med i morges.
- Hvad er det for en? - Homers Odyssé. Jeg har den for.
Vi laver om på rækkefølgen.
Læs først højt for mig, dreng. Så kan vi elske bagefter.
- Odysséen af Homer. - Hvad er en odyssé?
- En rejse. Han tager på en rejse. - Godt.
"Muse, fortæl mig om manden, den vidtbefarne -
- som flakked viden om, da han først havde styrtet det hellige Troja."
Kom herhen.
"Han trykkede hendes hånd mod sine læber.
Hun var død.
Hjælpen kom for sent eller forgæves."
"Jeg kravlede ind og så en lysning på størrelse med et soveværelse.
Der var slyngplanter over det hele, og der lå en mand og sov.
Og for dælen, om det ikke var min ven Jim."
"Da du nåede i land, regnede jeg med, at jeg sagtens kunne indhente dig -
- men da jeg så det hus, satte jeg farten ned."
"Lady Chatterley mærkede hans nøgne hud mod sin -
- da han trængte ind i hende.
En tid var han inden i hende..."
Det er afskyeligt.
- Hvor har du den fra? - Jeg har lånt den af en i skolen.
Du skulle skamme dig.
Fortsæt.
"Tusind tønder trotyl og ti tordnende tyfoner!
Det er jo vand! Hvad havde du ellers regnet med?"
Whisky.
"Whisky, for dælen. Whisky.
Whisky? Det kan du ikke mene, kaptajn."
Det er nok for i dag, dreng.
Jeg tænkte på... Tror du, at du kan få fri lidt?
- Vi kunne tage på en tur. - Hvad for en tur?
En cykelferie. Bare to dage.
Jeg har en rejsefører. Jeg har planlagt ruten. Se.
Hvad siger du?
Jeg siger, at du vist godt kan lide at lægge planer.
"Jeg er ikke bange.
Jeg er ikke bange for noget.
Jo større lidelse -
- jo større kærlighed.
Farer øger kun min kærlighed.
Og skærper den, fjerner tvivlen.
Jeg vil være din eneste engel.
Du vil være smukkere, når du forlader livet, end da du kom.
Himlen vil tage dig tilbage, se på dig og sige:
'Kun én ting kan gøre os så fuldkomne.
Og det er kærligheden. '"
Goddag.
Hvad kunne De tænke Dem?
Hvad skal du have?
Bestil du. Jeg tager det samme som dig.
To gange pølse med kartoffelsalat og to øl, tak.
- Tak. - Jeg håber, Deres mor er tilfreds.
Jo tak. Hun synes, maden var dejlig.
Kom.
Jeg skal vise dig, hvor vi skal hen.
Det er lige meget, dreng. Jeg vil helst ikke vide det.
- Hvad laver du? - Jeg skriver et digt. Om dig.
Må jeg høre det?
Det er ikke færdigt. Jeg læser det for dig en dag.
- Godmorgen, Hendrick. - Godmorgen, hr. Berg. Sal 306.
Alt vel, Michael? Skynd dig. Du kender hende jo.
- Vi ses. - Held og lykke.
Alle bedes rejse sig.
Værsgo at sidde ned.
Send tiltalte ind.
De kommer.
Goddag.
- Hvad sagde hun? - Goddag.
Tag godt imod jeres nye studiekammerater. Sid ned.
Goddag.
- Jeg hedder Sophie. - Jeg hedder Michael.
Odysséen. Find jeres bøger frem.
Alle tror, Homer skriver om en hjemkomst -
- men Odysséen handler om en rejse. Hjem er det sted, han drømmer om.
Berg, jeg skal ikke forstyrre, men vi skulle studere Homer og ikke Sophie.
- Er det ikke pragtfuldt? - Jo, det bliver en dejlig sommer.
- Hvorfor går du allerede? - Han går altid tidligt.
- Skal du nogen steder hen? - Vi ses i morgen.
Undskyld, jeg kommer så sent.
Jeg blev forsinket i skolen.
Jeg har en ny bog med.
"Damen med hunden".
Af Anton Tjekhov. "Folk talte om -
- at et nyt ansigt var dukket op. En dame med en lille hund."
Schmitz. Lige et øjeblik.
Jeg har læst indberetningerne om Dem. Fremragende arbejde.
De skal arbejde på kontoret.
De er blevet forfremmet. Tillykke.
Lad os komme videre.
Kom, Michael. Lad os gå.
Det skulle være en overraskelse på din fødselsdag.
- Kom. - Hvad er der?
- Det er jeg altså ked af. - Vi troede, det kunne glæde dig.
Jeg har en aftale.
Kom nu, Michael.
"Rundtomkring kastede stjernerne deres skælvende skin på bredden..."
- Åh, dreng. - Hvad er der?
- Hold op. - Hvad er der nu galt?
Der er ikke noget galt.
Ingenting.
Du spørger aldrig...
Du spørger aldrig, hvordan jeg har det.
Du siger aldrig noget.
Jeg har faktisk fødselsdag.
Jeg har såmænd fødselsdag. Du har aldrig spurgt, hvornår det er.
- Hvis du vil skændes... - Nej, jeg vil ej. Hvad er der med dig?
Hvad kommer det dig ved?
Det hele sker på dine betingelser.
Vi gør, som du vil. Altid. Mine venner ville holde fest for mig.
Hvad laver du så her? Gå tilbage til din fest. Er det det, du vil?
Det er altid mig, der må sige undskyld.
Du skal ikke sige undskyld. Det er der ingen, der skal.
"Krig og fred", dreng.
Nu skal du gå tilbage til dine venner.
Noget galt?
Det er ham.
Godt.
Giv drengen noget at spise.
Vi regnede nok med, at han kom tilbage til os til sidst.
Hr. Berg? Klokken er otte.
Deres datter.
Tak.
Julia.
- Har du ventet længe? - Jeg kom tidligt.
Velkommen tilbage.
Nå, hvad vælger du så?
Det ved jeg ikke. Jeg har det meget godt i Berlin.
- Har du talt med din mor? - Jeg ville bare gerne væk.
- Paris var bare ét sted ud af mange. - Fri for dine forældre.
Jeg ved godt, jeg var besværlig.
Jeg var ikke altid åben over for dig.
Jeg er ikke åben over for nogen.
Du var ret fraværende.
Men jeg har altid troet, at det var min skyld.
Julia. Hvor kan man tage fejl.
- Vi ses snart igen. - Vi ses.
- Farvel, far. - Farvel, Julia.
De, der skal deltage i seminaret, bedes blive i lokalet.
Professor Rohl kommer om et øjeblik.
JURIDISK FAKULTET HEIDELBERG 1966
Ja.
Det ser ud til, at vi er en lille sluttet kreds. En udvalgt kreds.
Det bliver et enestående seminar.
Vi begynder med læseplanen, mine herrer. Karl Jaspers...
- Og damer. - "Det tyske skyldproblem".
- Nå, her holder du til. - Ja.
Kom ind.
- Du tager det alvorligt. - Det ved jeg såmænd ikke.
- Du er ret alvorlig. - Sådan er jeg opdraget.
Hvad med dig? Tager du det alvorligt?
Er du sikker på, du vil læse i aften?
Ja.
- Men jeg læser ikke hver aften. - Vi ses i morgen.
Skal jeg hjælpe?
- Hvad skal alt det politi? - Tage sig af demonstranterne.
- For eller imod. - Begge dele.
Sikke et cirkus.
Alle bedes rejse sig.
Alle fotografer må forlade salen.
Retten er sat. Værsgo at sidde ned.
Først skal vi høre begæringen fra hver af de tiltaltes advokat.
De vil hævde, at tiltalte ikke bør være fængslet, før sagen er afgjort.
Sagerne behandles en ad gangen.
- Kuglepen? - Jeg har.
Hanna Schmitz.
- Er De Hanna Schmitz? - Ja.
Vær rar at tale højere.
- Jeg hedder Hanna Schmitz. - Tak.
Er De født den 21. oktober 1922?
Ja.
I Hermannstadt. Og De er nu 43 år?
Ja.
- Meldte De Dem til SS i 1943? - Ja.
Hvorfor meldte De Dem?
- Arbejdede De da hos Siemens? - Ja.
De var blevet tilbudt forfremmelse. Hvorfor foretrak De SS?
- Protest. - Jeg omformulerer spørgsmålet.
Jeg forsøger at fastslå, om hun gik frivilligt ind i SS.
Af egen fri vilje.
- Jeg hørte, der var arbejde at få. - Fortsæt.
Jeg arbejdede på Siemens, da jeg hørte, at SS søgte folk.
Var De klar over, hvad Deres arbejde bestod i?
De søgte vagter.
- Jeg søgte jobbet. - Arbejdede De først i Auschwitz?
- Ja. - Indtil 1944.
Så blev De forflyttet til en mindre lejr i nærheden af Krakow.
- Er der noget i vejen? - Jeg har det fint.
I 1944 var De med til at flytte fangerne i de såkaldte dødsmarcher.
- Hvad synes du så? - Det ved jeg ikke.
- Det var ikke helt som forventet. - Ikke? Hvordan?
- Hvad havde du forventet? - Jeg synes, det var spændende.
Spændende? Hvorfor synes du, det var spændende?
Fordi det er retfærdighed.
Et samfund mener, at det er styret af noget, der kaldes moral.
Men det er det ikke. Det er styret af noget, der kaldes lov.
Man er ikke skyldig i noget, blot fordi man har arbejdet i Auschwitz.
Der arbejdede otte tusind mennesker i Auschwitz.
Nøjagtig nitten er blevet dømt og kun de seks for mord.
En dom for mord kræver bevis for hensigten.
Det siger loven.
Spørgsmålet er aldrig, om det var forkert, men om det var lovligt.
Og ikke efter vores love. Nej, efter den tids love.
- Er det ikke... - Hvad?
- Snæversynet? - Ih jo. Loven er snæversynet.
På den anden side vil jeg tro -
- at folk, der slår andre folk ihjel, er klar over, at det er forkert.
Fru Schmitz, kender De denne bog?
Ja.
Dele af den har allerede været læst op i retten.
Den er skrevet af en overlevende.
En overlevende fange, Ilana Mather.
Hun kom til lejren som barn, ikke sandt? Sammen med sin mor.
Jo.
I bogen beskriver hun en udvælgelsesproces.
I slutningen af hver arbejdsmåned blev tres fanger udvalgt.
De skulle sendes fra annekslejren tilbage til Auschwitz. Er det korrekt?
Ja. Det er korrekt.
Hidtil har de øvrige tiltalte i sagen nægtet at have deltaget i forløbet.
Nu vil jeg spørge Dem.
Deltog De i det?
Ja.
De var altså med til at foretage udvælgelsen?
- Ja. - Det tilstår De?
Så sig mig -
- hvordan udvælgelsen foregik.
Der var seks vagter.
Vi besluttede at udvælge ti personer hver.
Sådan gjorde vi hver måned. Alle valgte ti ud.
Deltog de øvrige tiltalte i det?
Det gjorde vi alle sammen.
Skønt de har benægtet det?
Er det ikke nemmere at sige "vi" end "jeg alene", fru Schmitz?
Var De ikke klar over -
- at De sendte disse kvinder i døden?
Jo, men der kom andre kvinder til hele tiden.
De gamle måtte vige pladsen for de nye.
- Jeg er ikke sikker på, De forstår... - Vi kunne ikke have dem alle.
- Der var ikke plads. - Nej!
Det, jeg prøver at sige... Lad mig omformulere det.
For at skaffe plads valgte De kvinder ud og sagde:
"Du og du skal sendes tilbage og slås ihjel."
Jamen hvad ville De have gjort?
Skulle jeg ikke have meldt mig hos Siemens?
Frk. Mather, de er klar nu.
Kom nu.
- Hvor er Michael? - Det ved jeg ikke.
I Deres bog beskriver De udvælgelsesprocessen.
Ja. Man blev tvunget til at arbejde, og når man ikke mere kunne bruges -
- blev man sendt tilbage til Auschwitz og slået ihjel.
- Var der nogen tilstedeværende med? - Ja.
Jeg må bede Dem udpege dem.
Vær venlig at udpege dem.
Hende.
Og hende.
Hende.
Og hende.
Hende.
Og hende.
Tak. Værsgo at gå videre.
Hver vagt udvalgte et bestemt antal kvinder.
- Hanna Schmitz valgte anderledes. - Hvordan?
Hun havde sine favoritter.
For det meste unge piger. Det bemærkede vi alle sammen.
Hun gav dem mad og et sted at sove.
Om aftenen...
...bad hun dem op til sig, og vi troede alle sammen...
De kan selv tænke Dem, hvad vi troede.
Så fandt vi ud af -
- at hun fik disse kvinder til at læse højt for sig.
De læste for hende.
Først troede vi, at denne vagt...
At hun var mere følsom, mere menneskelig.
Mere kærlig.
Hun valgte tit svage og syge.
Hun valgte dem ud, næsten som om hun beskyttede dem.
Men så sendte hun dem væk.
Er det mere kærligt?
Jeg vil gerne gå videre til marchen.
De og Deres datter blev sendt på march i flere måneder.
I vinteren 1944 blev vores lejr lukket.
Vi fik at vide, at vi skulle videre, men planen blev ændret hver dag.
Kvinderne omkom rundt omkring os i sneen.
Halvdelen af os omkom på marchen. Min datter skriver i bogen:
"Ikke så meget en dødsmarch som en dødsgalop."
Fortæl os om den nat i kirken.
Vi syntes, vi var heldige, fordi vi havde tag over hovedet.
Fortsæt.
Vi var kommet til en landsby.
Som sædvanlig tog vagterne det bedste, nemlig præsteboligen.
Men de lod os sove i en kirke.
Der kom et bombeangreb midt om natten.
Kirken blev ramt.
Først kunne vi kun høre ilden brænde i tårnet.
Så kunne vi se bjælker i brand.
Og de begyndte at styrte til jorden.
Alle løb vi...
Løb hen mod døren.
Men døren var låst udefra.
Kirken brændte ned, og der kom ingen og låste op?
Er det korrekt?
Ingen.
Selvom I var ved at brænde ihjel?
Hvor mange omkom?
Alle omkom.
Men De overlevede.
Tak.
Jeg vil sige Dem tak, fordi De kom her til landet i dag for at vidne.
Jeg ved snart ikke.
Jeg ved ikke længere, hvad vi laver her.
- Ikke? - De beder os tænke som advokater.
- Men det her er modbydeligt. - Hvordan?
Det her skete ikke for tyskerne, det skete for jøderne.
- Hvad er det, vi prøver at gøre? - Vi prøver at forstå det.
Seks kvinder lod tre hundrede jøder brænde ihjel. Hvad er der at forstå?
Svar mig. Hvad er der at forstå?
Først troede jeg på denne retssag. Nu er det bare en undvigemanøvre.
Jaså. En undvigelse fra hvad?
I udvælger seks kvinder og trækker dem i retten og siger:
"De var de onde, de skyldige."
Fordi et af ofrene skrev en bog, kommer de og ingen andre for retten.
Ved I, hvor mange kz-lejre der var i Europa?
Folk taler om, hvor meget man vidste. Hvem vidste noget, og hvad vidste de?
Alle vidste det. Forældre og lærere. Det er ikke det, der er spørgsmålet.
Hvorfor lod I det ske, og hvorfor begik I ikke selvmord, da I fandt ud af det?
Der var tusindvis af lejre, og alle vidste det.
Se bare den kvinde.
- Hvilken kvinde? - Hende, du hele tiden glor på.
Det gør du altså.
Jeg ved ikke, hvem du mener.
Ved du, hvad jeg ville gøre?
Læg en pistol i hånden på mig, så ville jeg selv skyde hende.
Jeg ville skyde dem alle sammen.
Hvorfor låste De ikke op?
Jeg har spurgt Dem alle sammen, og jeg får ingen svar.
To af ofrene er til stede. De har fortjent et svar.
Det er SS-rapporten, som De har kopier af.
Den blev udfærdiget med alles underskrift lige efter hændelsen.
I rapporten hævder De -
- at De først opdagede branden, da den var overstået.
Men det kan vel ikke passe.
Det passer ikke.
- Jeg ved ikke, hvad De spørger om. - Hvorfor låste De ikke op?
Det er da klart. Grunden er indlysende.
- Det kunne vi ikke. - Hvorfor ikke?
Vi var vagter. Vi havde pligt til at vogte fangerne.
- Vi kunne ikke bare lade dem flygte. - Javel.
Hvis de flygtede, ville De blive anklaget, måske henrettet.
- Nej! - Hvad så?
Hvis vi havde åbnet døren, var det endt i kaos.
Vi kunne ikke sørge for orden.
Det gik så hurtigt. Det sneede. Bomberne, flammerne.
Hele landsbyen stod i flammer. Skrigene blev højere og højere.
Hvis de løb ud, kunne vi ikke bare lade dem flygte.
Vi havde ansvaret for dem.
De var altså klar over, hvad der foregik. De traf et valg.
De lod dem dø -
- frem for at risikere, at de flygtede.
De øvrige tiltalte har fremsat en beskyldning mod Dem. Ved De det?
De siger, at De havde ledelsen.
Det passer ikke. Jeg var bare en af vagterne.
- Hun var leder. - Det var hendes idé.
- Skrev De rapporten? - Nej! Vi var sammen om det.
- Vi skrev den sammen. - Det var hende, der skrev den.
- Passer det? - Er det vigtigt, hvem det var?
Jeg må se en prøve på Deres håndskrift.
- Min håndskrift? - Jeg vil se, hvem der skrev det.
- Jeg kan ikke se, det er vigtigt. - Giv hende noget papir.
- Kom nærmere. - Skriften er tyve år gammel.
Kom nærmere.
Jeg vil hellere høre på dig.
Det behøves ikke.
Det var mig, der skrev rapporten.
Ro i salen.
Ro!
Du har forsømt undervisningen.
Jeg har en oplysning -
- om en af de tiltalte.
- Noget, de ikke vil indrømme. - Hvad er det for en oplysning?
Jeg behøver ikke at fortælle dig -
- at du er moralsk forpligtet til at oplyse retten om det.
Oplysningen er til fordel for tiltalte.
Den kan gavne hendes sag.
Den kan måske påvirke udfaldet. I hvert fald strafudmålingen.
Ja?
Men der er et problem.
Tiltalte ønsker at holde oplysningen hemmelig.
- Lige et øjeblik. - Undskyld.
Hvilke grunde har hun?
Hun skammer sig.
Skammer sig over hvad?
- Har du talt med hende? - Selvfølgelig ikke.
Hvorfor er det så selvfølgeligt?
Det kan jeg ikke.
Det går ikke. Jeg kan ikke tale med hende.
Vores følelser er ikke vigtige. De er fuldstændig ligegyldige.
Det eneste vigtige er, hvad vi gør.
Hvis folk som dig ikke lærer af det, der er overgået folk som mig -
- hvad fanden er så meningen med det hele?
Schmitz!
Du har besøg.
Må vi få ro!
Gertrude Ballow.
Andreas Michael Springer.
Michael Berg.
Walter Sherman.
Tiden er gået.
Kommer du ind?
Det var du længe om.
Hvad er der?
Hvor skal du hen?
Jeg er ked af det. Jeg vil bare sove alene.
Kommer straks.
- Nazist. - Naziluder!
Ro i salen.
Alle bedes rejse sig.
Retten kender tiltalte Rita Beckhart, Caroline Steinhoff -
- Regina Kroit, Angela Zeva og Andrea Lumen -
- skyldige i medvirken til drab i tre hundrede tilfælde.
Retten kender tiltalte Hanna Schmitz -
- skyldig i drab i tre hundrede tilfælde.
Retten dømmer de anklagede som følger:
Rita Beckhart, Caroline Steinhoff -
- Regina Kroit, Angela Zeva og Andrea Lumen -
- idømmes hver især fængselsstraf i fire år og tre måneder.
Hanna Schmitz!
I lyset af Deres tilståelse og Deres særlige rolle -
- falder De ind under en anden kategori.
Retten idømmer anklagede Schmitz -
- fængsel på livstid.
- Hvor skal vi hen? - Det fortæller jeg, når vi er der.
- Du kan jo godt lide overraskelser. - Jeg kan godt lide overraskelser.
Er hun ikke blevet stor?
Det er så længe siden, jeg har set hende. Hvor skulle jeg vide det fra?
Det er min skyld. Vi skulle ikke komme uanmeldt.
Far skal bo i sit eget hus.
Mor, jeg har dårligt nyt -
- som Julia allerede ved. Gertrud og jeg skal skilles.
Du kom ikke til din fars begravelse. Men det her kan du godt komme for.
- Det er ikke nemt at komme her. - Var du så ulykkelig?
Det er ikke det, jeg siger, og det var ikke det, jeg mente.
Du skal ikke være bekymret for Gertrud. Jeg skal nok støtte hende.
Desuden er hun blevet statsadvokat, så hun tjener meget mere end mig.
Michael.
Jeg er ikke bekymret for Gertrud.
Jeg er bekymret for dig.
"Muse, fortæl mig om manden -
- den vidtbefarne, som flakked viden om -
- da han først havde styrtet det hellige Troja."
215. Post.
217. Post.
220. Post.
1219. 66215.
Nummer?
Luk den op.
Dette er en prøve. 1, 2, 3...
Odysséen af Homer.
Muse, fortæl mig om manden...
... den vidtbefarne, som flakked viden om -
- da han først havde styrtet det hellige Troja...
... selv tilbage jeg blev med forventning, at frem vilde træde -
- en eller anden af heltenes slægt, som for længst var døde...
... og efter ønske jeg vist havde set fler helte fra fortid...
... stik i balgen dit sværd, og lad os derpå begge bestige min seng -
- at sammen i elskov forenes vi kan og hinandens fortrolighed vinde...
...før du fortrøster dig til med den dyreste ed mig at sværge -
- ej at pønse på ondt igen, som mig mén kunne volde...
... fluks hun svor den ed, jeg forlangte, ej at volde mig mén.
Men da hun så havde svoret -
- op da steg jeg på stand på Kirkes fortryllende leje...
Men i den rosenfingrede dagning kobled de hestenes spand...
... og gennem den skingrende hal og ud over borggård villige fløj de.
Snart til den hvedebevoksede mark de kom...
Forbløffende. Jeg troede, det var bluff, men han faldt i søvn for øjnene af mig.
Han tog en stor avis fra bordet og begyndte at svinge stok og avis -
- som om han ville drive Gregor tilbage...
...og en kage ligesom en romkage, der kaldtes en zhivago-bolle -
- og engang var det nok at sige til kanekusken i Moskva: "Zhivago."
"Damen med hunden" af Anton Tjekhov.
Folk talte om, at der var dukket et nyt ansigt op på promenaden.
En dame med en lille hund...
Dmitrij Dmitritj Gurov havde været to uger i Jalta og kedede sig.
Han så sig om efter nye ansigter.
Fra sin plads i Vernets pavillon så han en ung dame på promenaden.
En blond, ung dame...
- Jeg vil gerne låne en bog. - Hvad for en bog?
- Har De "Damen med hunden"? - Hvad er navnet?
Hanna Schmitz.
Damen med hunden.
...hunden.
1, 2, 3...
Damen med hunden.
Da...
TAK FOR BREVET, DRENG DET ER JEG GLAD FOR
- Ingen breve? - Ingen breve. Kvittér.
SEND FLERE KÆRLIGHEDSHISTORIER
SCHILLER TRÆNGER VIST TIL EN KVINDE
FÅR DU MINE BREVE? SKRIV TIL MIG, DRENG
- Er det Michael Berg? - Ja.
Tak, fordi De ringede. Fik De mit brev?
Jeg har det her.
Hanna Schmitz står snart til at skulle løslades.
Hanna har siddet i fængsel i over tyve år.
Hun har hverken familie eller venner.
De er hendes eneste kontakt.
- Jeg hører, De ikke besøger hende. - Nej, det gør jeg ikke.
Når hun kommer ud, får hun brug for et arbejde og et sted at bo.
De kan ikke forestille Dem, hvor truende verden vil forekomme hende.
Jeg har ikke andre at spørge.
Hvis De ikke tager ansvaret for hende -
- har Hanna slet ingen fremtid.
Det er venligt af Dem. Tak, fordi De underrettede mig.
Michael Berg? Jeg hedder Louisa Brenner.
- Goddag. - Vi ventede Dem noget før.
Jeg må advare Dem. Hanna holdt selvdisciplinen i lang tid.
Men i de seneste år har hun ændret sig. Hun forsømmer sig selv.
Jeg viser Dem direkte hen i kantinen.
De har lige fået frokost.
Bord 4.
Du er blevet voksen, dreng.
Jeg har en ven, der er skrædder.
Han kan skaffe dig et job.
Jeg har fundet et sted, du kan bo. Det er ret lille, men godt.
- Du vil synes om det. - Tak.
Der er flere sociale projekter...
...kulturelle ting, jeg kan melde dig til.
Biblioteket ligger lige i nærheden.
Læser du meget?
Jeg vil hellere have læst højt.
Det er forbi nu, ikke?
- Blev du gift? - Ja, det blev jeg.
Vi har en datter.
Jeg ser hende ikke så tit. Jeg vil gerne se hende meget mere.
Ægteskabet holdt ikke.
- Har du tænkt meget på fortiden? - Mener du sammen med dig?
Nej. Nej.
Jeg mente ikke sammen med mig.
Før retssagen tænkte jeg aldrig på fortiden.
- Det var ikke nødvendigt. - Hvad så nu?
Hvad føler du nu?
Det er ligegyldigt, hvad jeg føler.
Det er ligegyldigt, hvad jeg mener. De døde er og bliver døde.
Jeg var ikke sikker på, hvad du har lært.
Jeg har lært noget, dreng.
Jeg har lært at læse.
Så henter jeg dig i næste uge.
Det lyder som en god plan.
Vi kan gøre det stille eller lave ståhej.
Stille.
Godt. Stille.
Stille.
- Pas på dig selv, dreng. - I lige måde. Vi ses i næste uge.
Jeg kommer for at hente Hanna Schmitz.
Hun har ikke pakket.
Hun ville slet ikke herfra.
"Folk talte om, at et nyt ansigt -
- var dukket op på promenaden.
En dame med en lille hund."
Hun efterlod mig et brev.
En slags testamente.
Jeg læser det, der vedrører Dem.
"Der ligger penge i den gamle tedåse.
Giv dem til Michael Berg.
Dem skal han sende sammen med de 7000 mark i banken -
- til den datter, der overlevede branden.
De er til hende. Hun skal bestemme, hvad de skal bruges til.
Og hils Michael fra mig."
- Ms. Mather? - Ja. Er De Michael Berg?
Jeg har ventet Dem.
- Værsgo. - Tak.
Nu må De fortælle mig, hvad der bringer Dem til USA.
- Jeg skulle til konference i Boston. - De er advokat?
Deres brev fængslede mig, men jeg vil ikke påstå, at jeg helt forstår det.
- Overværede De retssagen? - Ja, for næsten tyve år siden.
Jeg læste jura. Jeg husker Dem, og jeg husker tydeligt Deres mor.
Min mor døde i Israel for mange år siden.
- Det gør mig ondt. - Fortsæt.
De har måske hørt -
- at Hanna Schmitz er død for nylig.
Hun begik selvmord.
- Var hun Deres ven? - En slags ven.
Sagen er den -
- at Hanna var analfabet det meste af sit liv.
Er det en forklaring på hendes handlinger?
Nej.
- Eller en undskyldning? - Nej.
Hun lærte sig selv at læse, da hun sad i fængsel.
Jeg sendte bånd til hende.
Hun havde altid godt kunnet lide at få læst højt.
Hvorfor begynder De ikke med at være ærlig over for mig? Som udgangspunkt.
Hvilken slags venskab havde De?
Da jeg var ung, havde jeg et forhold til Hanna.
Jeg er ikke sikker på, at jeg kan hjælpe Dem, mr. Berg.
Og selvom jeg kunne, så vil jeg ikke.
Jeg var knap 16, da jeg mødte hende. Forholdet varede kun den sommer.
Men...
Men hvad?
Javel.
Var Hanna Schmitz klar over, hvilken magt hun havde over Dem?
Hun har gjort meget værre ting mod andre mennesker.
Jeg har aldrig fortalt det til nogen.
Man spørger hele tiden, hvad jeg har lært i kz-lejrene.
Men opholdet var ikke terapi.
Tror De, det var en slags universitet?
Vi kom der ikke for at lære noget.
Den slags bliver man meget bevidst om.
Beder De om tilgivelse for hende, eller er det af hensyn til Dem selv?
Jeg råder Dem til at gå i teatret efter katarsis -
- eller søg den i litteraturen, men søg den ikke i kz-lejrene.
Ingenting er, hvad der kommer ud af lejrene.
Ingenting.
Hun bad mig om...
Hun bad mig om at give Dem sine penge.
- Jeg har dem med. - Hvad skal jeg bruge dem til?
Hvad De synes.
Værsgo.
Da jeg var lille, havde jeg en tedåse til mine klenodier.
Ikke helt som den her. Der var kyrilliske bogstaver på.
Jeg tog den med i lejren. Men den blev stjålet.
- Hvad var der i? - Minder.
En tot hår fra min hund.
Billetter fra operaer, min far havde taget mig med til.
Den blev ikke stjålet på grund af indholdet.
Det var selve dåsen, der var værdifuld.
Det, man kunne bruge den til.
Jeg kan ikke bruge de penge til noget.
Hvis jeg giver dem til noget, der har med jødeudryddelsen at gøre -
- virker det som syndsforladelse, og det hverken vil eller kan jeg yde.
Jeg tænkte på at give dem til en organisation mod analfabetisme.
Godt. Godt.
- Ved De, om der findes en jødisk? - Det skulle undre mig andet.
Der er en jødisk organisation for alting.
Selvom analfabetisme ikke just er et jødisk problem.
Prøv at undersøge det. Giv dem pengene.
Skal jeg gøre det i Hannas navn?
Hvis De synes.
Jeg beholder dåsen.
Tak.
- Hvor skal vi hen? - Kan du ikke lide overraskelser?
Jo. Jeg kan godt lide overraskelser.
"Hanna Schmitz."
Hvem var hun?
Det var det, jeg ville fortælle dig.
Det er derfor, vi er her.
Så fortæl.
Jeg var 15 år.
Jeg var på vej hjem fra skole.
Jeg var ikke rigtig rask.
Og en kvinde hjalp mig.
Tekster: Jan Madsen Dansk Video Tekst